Alle vi kardinalene var til stede ved konklavet.
Det var den fjerde avstemningen, det berømte stillingskrigen.
Jeg så på kardinal Dussolier. En svak mulighet for paveembetet.
Vi har kjent hverandre fra vi var barn og delt alle mulige lidelser.
Jeg så på den høye, lutryggete kardinal Spencer.
Mentoren min. Den mest valgbare av kandidatene. Han så klok ut.
Jeg har alltid vært mistenksom til klokskap.
Jeg er sikker på at han allerede skrev på den første talen sin.
Kanskje til og med den første encyklikaen.
Jeg tittet og tittet på dem.
-Så ba jeg til Gud. -Det gjorde du rett i.
-Det er Den Hellige Ånd som... -Denne bønnen mumlet jeg:
"Herre, jeg bryr meg ikke om midlene, rettmessige eller ikke."
"Alt går bra. Jeg bryr meg ikke om Den Hellige Ånds opplysning."
"Jeg bryr meg ikke om hva Du mener eller om jeg er dyktig nok."
"Jeg bryr meg ikke om Du syns at jeg er svak eller en skurk."
"Jeg bryr meg ikke om å elske min neste som meg selv."
"Det kommer jeg aldri til å gjøre. Jeg bryr meg bare om én ting, Herre."
"At jeg, ikke de andre, vil bli til nytte for deg."
Jeg ba så hardt at jeg nesten gjorde i buksa.
Jeg måtte presse ræva mot stolen.
Jeg glodde rett på Dussolier og sa: "Ikke ham, Gud. Meg."
Jeg så på Spencer og sa: "Ikke ham, Gud. Meg."
Jeg må ha messet de ordene tusen ganger før de stemte igjen.
"Ikke ham. Meg. Ikke ham. Meg. Ikke ham. Meg. Ikke ham. Meg."
Og mot slutten: "Ikke dem, meg."
Og nå er jeg pave.
Ikke dem. Meg.
Søster Mary ville kalt det et mirakel.
Andre ville sagt at en bønn ble besvart. Men jeg vet ikke.
De ble bleke da de hørte navnet jeg hadde valgt. Jeg nøt redselen deres.
De begynte å innse hvem jeg er.
Det var den enorme tabben deres. De valgte en pave de ikke kjente.
Og i dag begynte de å forstå det.
Det er synden deres: De valgte en pave de antok at de kjente.
Jeg sa det nye navnet mitt, Pius den 13.
De glemte å takke Gud og mente at Han ikke opplyste dem.
Jeg trodde heller ikke at Gud hadde opplyst dem.
Jeg elsker meg selv høyere enn min neste. Høyere enn Gud.
Jeg tror bare på meg selv. Jeg er den allmektige herren.
Lenny. Du har opplyst deg selv! Faen!
Vi hadde en avtale. Meg som pave, og deg som kardinalstatssekretær.
Den perfekte balansen. Men du brøt avtalen.
Du tryllet min egen student ut av hatten din.
Du er virkelig en dritt. Du vil ikke klare å håndtere ham.
Det må du ha forstått av homilien. Hvor dum kan du egentlig være?
Du var så redd jeg var ekstremistisk at du glemte en åpenbar sannhet:
De unge er alltid mer ekstreme enn de gamle.
Det fins en annen sannhet.
Hva da? At du var redd du ikke kunne kontrollere den gamle Spencer?
Nå har du fått en ung Spencer på halsen.
Kirken vil være lenge i klørne hans.
Du blir kanskje ikke utnevnt på nytt engang.
Jeg forstår ikke dette. Hva får du ut av dette?
Du forstår det ikke fordi du ikke lar meg si sannheten.
-Hvilken sannhet er det? -Ingen sammensvergelse.
Jeg fikk ikke kardinalene til å stemme på Belardo.
Jeg lot folk tro det for å beholde makten min.
Men det gikk ikke sånn for seg.
Plutselig, uten at noen hadde gitt instrukser,-
-begynte Belardo å få stemmer.
Det er den sannheten man aldri kan si, Michael.
Ikke kødd med meg, Angelo!
-Vil du at jeg skal tro at vi så ...? -Det var Den Hellige Ånd.
Jeg tror virkelig det, Michael. Det var Den Hellige Ånd.
-Du har gått fra vettet. -Michael. Det var Den Hellige Ånd.
Tilgi meg, Herre. Jeg har sagt noe utilgivelig.
Det er ikke sant at jeg opplyser meg selv.
Jeg føler meg slett ikke allmektig. Du er den allmektige!
Det er ikke sant at jeg ikke bryr meg om noe! Jeg bryr meg bare om Deg!
Har jeg glemt å takke Deg, så takker jeg nå.
Hvis jeg har syndet, ber jeg om Din tilgivelse nå.
Har jeg lurt stakkars don Tommaso, så ber jeg om tilgivelse.
Hvis jeg har skremt folk, ber jeg om tilgivelse.
Hvis jeg har ønsket Spencer og Dussolier noe ondt, så gjør meg ondt.
Hvis jeg har misbrukt makten, så ber jeg Deg ta den fra meg!
Tilgi meg, Herre. Opplys meg!
Gi meg ordene jeg skal si til kardinalene. Mine ord er Dine ord.
Jeg ber om at Du skal få noe til å skje,-
-så hvorfor har jeg den fæle følelsen av at ingenting noen gang skjer?
Dikter til meg, Herre!
Ja, dikter til meg! Jeg har alltid vært god til å notere.
Det vet Du. Det vet Du.
Deres Eksellense, får jeg kjøre på teppet?
Eksellense sier du til mamma. Kall meg Deres Eminense.
Får jeg, Deres Eminense?
Det er verd dobbelt så mye som ditt lands bruttonasjonalprodukt!
Rørsukker, takk.
Kjøp ditt eget rørsukker, Aguirre. Jeg får lyst til å spy av de greiene.
Det er 400 år siden-
-en pave inntok en så fiendtlig holdning til de troende.
Jeg må iallfall snart snakke med paven.
Jeg gjør et forsøk på å gjette intensjonene hans.
"Gjette intensjonene hans"?
Voiello. Du sa: "Jeg rapporterer til dere og paven til meg."
Talen hans var bare ett feiltrinn. Vi har en ung pave.
Har du lest avisene?
Alle spør: "Hva gjør kardinalstatssekretæren?"
Jeg vet...hva vi skal gjøre.
Det vi trenger...
...er en dramatisk gest.
Voiello. Du må levere inn avskjedssøknaden din i dag.
Utmerket!
Det er det du skal gjøre, Voiello.
Det er et sant mirakel at dette selskapet har en idé.
En førsteklasses idé.
Jeg vedder på at i kjølvannet av homilien min...
-...er du klar til å gå av. -Det falt meg ikke inn.
Ble du såret da jeg ikke tok den du skrev?
Frustrasjon er ikke en følelse for en statssekretær.
-Liket du homilien min? -Det er ikke poenget.
Poenget er at de troende, for å si det pent, ble forbauset.
Mer enn forbauset. De ble overveldet.
Gud overvelder. Gud skremmer.
-Prioriterte saker? -Talen din til kardinalene.
-Noe mer? -Kurtwell-saken, hellige far.
-Den store, tikkende bomben. -Ja, hellige far.
Forgjengeren rakk ikke å gi noen ansvar for den følsomme oppgaven.
-Det skal jeg gjøre, etter hvert. -Med all respekt så må det skje nå.
Pedofilianklagene er detaljerte og pinlige,-
-og Kurtwells holdning er mildest talt trassig og uforskammet.
-Var det noe mer? -Pressen, tv-nyhetene har...
...etter angrepene for innsettelsestalen,-
-innledet en ny fase, der de ber oss om å forklare hva du mener.
Sånn reagerer plebeierne alltid på hat når de ikke forstår det.
Hva skal vi gjøre med at verdenspressen-
-har problemer med å forstå de grunnleggende konseptene?
-En pressekonferanse for å forklare? -Jeg kommer ikke. Jeg forklarer ikke.
Ikke du, hellige far. Jeg kan gi et intervju.
Vi gir ikke intervjuer lenger. Vi gir bare intervjuer til Gud.
Synd at han ikke har bedt om et. Det ville vært et kupp!
-Pressen tigger om et bilde av deg. -Nei.
-Det er kardinal Ozolins. -Slipp ham inn. Jeg har ventet ham.
Du ville treffe meg, Deres Hellighet?
Ja, og for siste gang, Ozolins. Bli med meg.
Nå.
Lukk øynene, og velg det nye reisemålet.
-Hva galt har jeg gjort, hellige far? -Ingenting.
Men du har organisert de tre tidligere pavenes reiser.
Og denne paven vil ikke kaste bort tid på å vandre rundt i verden.
På grunn av det... trenger jeg deg ikke lenger.
Det ville være under din verdighet å godta en mindre rolle, så...
Hvorfor får jeg da følelsen av at du prøver å gjøre meg enda mindre?
Fordi det er sant. Lukk nå øyene, og sett fingeren på kloden.
Lukk øyene.
Ketchikan i Alaska!
Det står faktisk San Francisco, hellige far.
Du er ikke der ennå, Ozolins. Ketchikan i Alaska.
Jeg har vært der. En fin, liten by. 8000 innbyggere. Du vil trives.
-Er det kaldt der? -Ja da. Iskaldt.
Men ikke glem Joseph Brodskys vidunderlige ord:
"Skjønnet ved lav temperatur er skjønnhet."
Hellige far. En liten gave til deg.
Velsignede far, denne er veldig nyttig.
Men bare hvis du åpner den.
Ser du det? Den kan være nyttig også når den er stengt.
Deres Hellighet, tillater du, med tanke på min ærverdige alder...
-...en vagt kritisk observasjon? -Ja, det tillater jeg.
Å be en hengiven folkemasse om å fundere over Guds eksistens,-
-er det samme som å stille et avleggs spørsmål.
Spørsmålet nå er ikke om Gud fins,-
-men heller hvorfor vi er avhengige av Gud.
Du forbauset meg, hellige far. Du er så ung, og likevel...
...har du så gamle ideer.
Du tar feil. Jeg er foreldreløs. Foreldreløse er aldri unge.
Men de fleste kirkebesøkende er ikke foreldreløse.
Tror du at de eneste foreldreløse er de som ikke har mor og far?
Selv om det var sant... Når en foreldreløs blir eldre,-
-kan han finne ny ungdommelighet inni seg.
Vi skal holde en pressekonferanse.
-Voiello møter med glede pressen. -Det skjer ikke. Du skal gjøre det.
Jeg? Jeg vet ikke hvordan jeg skal svare.
Du skal ikke svare, du skal bekrefte.
Bekreft det jeg dikterer for deg.
Du virker nervøs.
Hvorfor spør du ikke bare hvorfor jeg er nervøs?
Det er pressekonferansen. Du har aldri holdt en.
Akkurat. Og du er deprimert fordi du ville gjøre det.
Sant. Men ikke fordi jeg vil være i rampelyset.
Jeg ville blitt glad for å få en sjanse til å berolige biskopene-
-som har ringt fra hele verden og vært urolige.
-Får jeg spørre om holdningen din? -Nei, det får du ikke.
Si nå sannheten. Du ville foretrukket Spencer som pave.
Spencer har alltid vært lurere enn oss andre,-
-men også mer ømtålig.
Derfor motarbeidet jeg ham.
Har du selv vurdert å bli pave?
Nei. En pave må inngi tillit. Jeg inngir det motsatte.
Men spørsmålet som plager meg, er: "Hva inngir Pius den 13.?"
Alle vil se ham, og han nekter å bli sett.
De troende vil beroliges, men han gir urovekkende kommentarer.
Jeg fatter ikke hva han tenker. Hva slags kirke vil han ha?
Fortell meg om det. Har han en plan?
Jeg må si, søster Mary, at paven er merkelig og motsigelsesfull.
-Akkurat som deg. -Akkurat som meg?
Hva kan man si om en mann som bor i en leilighet på 600 kvadratmeter,-
-med privat badstue og biljardbord,-
-omgitt av gobelenger, gull, damask-
-og dyrebar kunst, men som også bruker tid og energi om kvelden-
-på å passe på en handikappet gutt?
-Du er uslåelig, søster Mary. -Ingen er uslåelige, Deres Eminense.
Det handler om tålmodighet. Altså handler det om tid.
Det er det jeg ber deg om.
Tid og tålmodighet.
-Er du ikke bekymret? -Nei, det er jeg ikke.
Jeg er bekymret, Michael.
Lenny har knapt begynt. Folk svikter ham i hopetall.
-Det skulle du ha tenkt på før. -Nå må du tenke over det.
Jeg har gjort alt som sto i min makt. Resten er opp til deg.
Hva er det du vaser om? Lenny trenger konsepter og visjoner.
Jeg kan ikke hjelpe ham, men det kan du. Du er hans åndelige far.
Jeg er bare en trøtt, gammel mann. Og historien har gått forbi meg.
Du er bare en mann som er forbanna fordi du ikke fikk det du ville ha.
Og nå er du skadefro.
En framstående mann som velter seg i noe så barnslig. Er du ikke flau?
-Gutten er blitt en mann. -Han er faren nå.
Jeg må adlyde ham. Sånn er reglene.
Du preiker piss, og det vet du.
Han trenger deg, og du nekter på grunn av en bunnløs forfengelighet.
Du får stå til ansvar overfor Gud.
Lenny vil ikke ha hjelp. Han vil ha meg til å bifalle feilene hans.
Det er det enhver sønn ønsker av faren sin.
Så nekt ham bifallet ditt.
Det er det alle gode fedre gjør med sønnene sine.
Paven har diktert følgende erklæring:
"Jeg, Pius den 13., biskop av Roma,"-
-"Jesu Kristi prost, etterfølger til apostlenes prins,"-
-"verdenskirkens enerådende pave, Italias primas,"-
-"erkebiskop og innbygger av Roma,"-
-"Vatikanstatens regent og tjener for Guds tjenere,"-
-"ønsker å informere dere om min likegyldighet overfor tvilen deres."
"Jeg ser meg nødt til å gjenta"-
-"at jeg, i motsetning til dere, er ufeilbarlig."
Anser paven seg som guddommelig?
"Gjennom privilegiet"-
-"som dogmatisk sanksjoneres av pavens enerådige stilling"-
-"vil jeg ikke godta forsinkelser eller kompromisser i planen min."
-Hva slags plan? -Vi forsto ikke noe om planen.
Og vi forstår ikke hvem du er.
Jeg? Jeg er søster Mary.
Hvem er søster Mary?
Hellige far. Kardinal Spencer vil treffe deg i kveld,-
-hvis du ikke har noe imot det.
For en utilgivelig svakhet.
Du hadde ikke trengt å finne fram fortidens latterligheter.
Du hadde bare trengt å smile og hilse folkemassen.
Jeg smiler ikke, og jeg hilser ikke.
Har ikke alle de årene du studerte hos meg hjulpet det aller minste?
Jo. Jeg lærte å tenke selv.
Aha! Og dette har du tenkt ut helt selv?
Å vende enhver kristen og journalist i verden imot deg-
-i den første uken din som pave?
Det er også en del av planen min.
Hvilken plan?
Fravær...er nærvær.
Det er mysterienes fundament.
Mysteriet i sentrum for kirken min.
Mysteriet er et alvorlig spørsmål, ikke en markedsføringsstrategi.
Der ute...
...må alle lære at det krever offer og lidelser å finne Gud.
Det er for lett å avfinne seg med Gud i solnedgangen.
De må finne Ham i kulden-
-og i nattens mørke. Som jeg har gjort.
"Fravær er nærvær. Offer og lidelser."
Jeg vet hvor de ideene kommer fra. Jeg kjenner deg bedre enn deg selv.
-Hvor kommer de fra? -Fra ditt eget liv!
Foreldrene dine avviste deg, så du har prøvd å ta imot dem inni deg.
De tok avstand fra deg, så du vil ha dem.
Og så antar du, i din utøylede innbilskhet,-
-at du har samme behov som en milliard katolikker!
-Dropp psykoanalysen, og samarbeid. -Jeg samarbeider ikke med niåringer.
Du har ikke kommet lenger enn til barnehjemmets port,-
-der foreldrene dine en vakker dag forlot deg uten noen forklaringer.
-Dropp det! -Gud hjelpe oss.
Du vil la verden betale for uretten den har gjort mot deg.
Du blir en elendig pave. Den dårligste og farligste i moderne tid.
Og jeg vil ikke kaste bort de få årene jeg har igjen-
-på å være medhjelper for en hevnlysten, liten gutt!
-Du er full. -Ikke full nok.
Jeg kjenner den kvinnen. Det er Esther.
Hun er gift med Peter i Sveitsergarden.
Tenker du fortsatt på meg iblant?
Jeg ber deg. Jeg må få vite det.
Tenker du fortsatt på meg iblant?
Slipp meg. Noen kan se oss.
Hvorfor kom du og hentet meg?
Den hellige far vil treffe deg.
Har du aldri vært i pavepalasset før?
Aldri, på alle disse årene.
Så hva syns du?
-Man føler seg ille til mote. -Det er tegnet og bygd...
...med nøyaktig det som hensikt.
Du ville treffe meg?
Var det tydelig fra helt her oppe?
-Hvorfor sto du der, helt urørlig? -Jeg ville at du skulle vite det.
-Vite hva da? -At jeg elsket homilien din.
Det...er ikke nok.
Det er ikke nok å elske den.
Du må ta imot den også.
Jeg tror at jeg tok imot den.
Og hva mer tok du imot?
-Hva? -Respekt.
Hva heter dere?
Greit. Da begynner vi.
Hellige far. Det er sikkert unødvendig å minne deg på-
-at kardinalene venter på takketalen og på å bli sendt hjem.
Unødvendig, ja. Men du sa det likevel.
-Og pavetiaraen fra Washington? -Den skal være på vei.
Når det gjelder Kurtwell-saken... Jeg har en kandidat. En lekmann.
Fabio Claudio Tavarelli. Svært upartisk.
-En upartisk lekmann? -Ja, det er Tavarelli.
-Du forhaster deg i den saken. -Jeg er rettferdig.
Blant de mange tingene som er rettferdige, må vi også huske-
-at Kurtwells seminarer står for 40 % av Nord-Amerikas nye prester.
Hvis du har til hensikt å dysse ned saken...
Ingen vil dysse ned noe, Deres Eminense.
Men jeg skal granske den selv og utnevne noen jeg stoler på.
-Når da, hellige far? -Senere.
Når Den Hellige Ånd opplyser meg.
Men Den Hellige Ånd har ikke avtalt et møte ennå.
Hva mer står det på sakskartet?
På torsdag skal den hellige far døpe 90 barn fra hele Europa.
Må jeg utsette meg for tortur?
Hellige far, kirken legger stor vekt på dåpen.
Hva med noe litt mer stimulerende?
Etter uttalelsene under pressekonferansen-
-har verdens aviser nettopp begynt å lage et helvete.
Ja vel. Det er jo alltid første skritt på veien til paradiset.
Jeg forstår. Det er ikke jeg som drar vitser i Vatikanet lenger. Det er du.
Deres Eminense. Først og fremst-
-foreslår jeg at du gjenopptar din berømte, falske høflighet snarest.
For det andre inneholder vitsene mine sannheten.
Vet du hva, hellige far?
Du er like kjekk som Jesus, men du er virkelig ikke Jesus.
Jeg er kanskje enda kjekkere, men hold det for deg selv.
Kardinal Spencer antydet i en privat samtale-
-at visse sammensvergelser førte til at jeg ble valgt til pave.
Han ville ikke gjøre meg kjent med detaljene.
Jeg skal ikke insistere med Spencer. Men jeg gjør det med deg, Voiello.
Så fortell meg nøyaktig hva som førte til at jeg ble valgt.
Fortell det umiddelbart.
Ellers er det du har sett, bare en forsmak på en makaber bankett-
-som vil tilintetgjøre kirken. Forklar det alt sammen, her og nå.
For bare ett sekund senere er det for sent.
Sier du at du er så irrasjonell mot de troende, Vatikanet og mediene-
-fordi du ble holdt utenfor sammen- svergelsen som førte til valget?
Nei. Jeg gir deg ordre om fra og med den neste ytringen din-
-å fortelle hvorfor jeg ble valgt og hva valget skulle føre til for dere.
Sannheten...Den Hellige Ånd.
Du skulle ikke bli en forsynets mann.
Du skulle bli en kompromissenes pave.
Forsiktigheten din som kardinal ble ansett som en mulig bro-
-mellom mitt progressive standpunkt og Spencers mer konservative.
Du ble ansett som en syntese.
En gledelig syntese som tiltalte Den Hellige Ånd og meg selv,-
-som trodde på deg og ditt unge talent og påvirket kardinalene.
Av grunner jeg ikke forstår, vil du ikke lenger være en bro.
Og dette er bare begynnelsen.
Hvorfor gjør du dette?
En pave er ikke en kardinal.
En kardinal arbeider i et kollegium,-
-mens en pave er fullstendig enerådig.
Faen heller! Du skulle dele enerådigheten med meg og Spencer!
Ikke sånn!
For et avgjort udiplomatisk svar, Deres Eminense.
Du har rett, hellige far. Jeg ber ydmykt om tilgivelse.
Jeg vet ikke om det holder.
-Vil du at jeg skal gå av? -Jeg vet ikke om det holder.
Be Valente om å hente prosedyren for å avsette en kardinal.
Får jeg be dere la oss være alene et øyeblikk?
Deres Eminense. Vil du at jeg skal tro at jeg er pave takket være deg?
Vi vet begge to... at det ikke er sannheten.
Men hvis paven tror at han kan avsette kardinalstatssekretæren-
-uten alvorlige følger,-
-så forstår han virkelig ikke hvordan tingene fungerer her.
Du aner ikke hvor omfattende makten min er,-
-her og hinsides Vatikanstatens murer.
Trosset du denne stormen av frykt for å miste kardinalembetet?
Av frykt for å miste kirken.
Gå vekk. Jeg vil ikke snakke med deg lenger.
Du er en forræder og en tosk. Og jeg vet ikke hva som er verst.
Vent. Jeg kom ikke alene.
-Hva gjør han? -Han løfter Guds vekt.
Og hvordan er Guds vekt, Michael?
Veldig skjør.
Svært skjør.
Derfor skal du hjelpe oss med å forsterke Gud.
Jeg har prøvd.
-Det er håpløst. -Nei, Michael.
Vi må bruke...
...hele livet vårt på å prøve.
Vi må prøve helt til siste stund.
Det er det prester gjør.
Vi gir...
...Guds...vekt.
Jeg ber deg om å tilgi meg, Lenny.
Jeg er her for å si at jeg har ombestemt meg.
Jeg tar imot stillingen som prefekt for kleruskongregasjonen.
Beklager, Michael. Det er for sent. Det er ingen stilling for deg lenger.
Og én ting til, kardinal Spencer.
-Hva da? -Tiltal meg med "Deres Hellighet".
Velsignede far.
Jeg er biskopen av Belluno, men jeg taler for alle Italias biskoper-
-og nesten alle menighetsprestene.
Det er min plikt å fortelle deg at det skjer noe avvikende.
Dine ord til de troende har sådd tvil,-
-og enda verre: frykt.
Mange av dem er redde-
-for å sette foten i kirken sin igjen.
De kommer til oss for å få en forklaring.
Med andre ord: De er...skremt.
Hva er det som virkelig har gjort kirken vår stor?
Frykt eller toleranse?
Hva kan vi lære av kirkens historie?
Hvor stor var pavestaten da frykten var en del av DNA-et vårt?
Hvor små ble vi, hvor kraftig ble innflytelsen vår redusert-
-da vi bestemte oss for å gi etter og bli imøtegående og trøstende?
Dette stedet, disse menneskene, lindrer urofølelsen min.
Alle engstelsene mine, både gamle og moderne.
-Den er fin og kald, hellige far. -Det tviler jeg ikke på, søster.
Kan du være så snill å finne tre appelsiner også til meg?
Selvsagt, hellige far.
Jeg ønsker virkelig-
-at jeg var blitt truffet av lynet, som du ble,-
-en ettermiddag i mai i hjertet av kirken.
Istedenfor...ble jeg prest-
-av mangel på et bedre alternativ.
Fra søster Marys barnehjem-
-gikk jeg rett til presteseminaret under monsignore Spencers tilsyn.
Han som ble kardinal Spencer.
Men mellom skoleavslutningen og seminaret...
...hadde jeg en ukes ferie.
Det var første gang jeg var ute i verden på egen hånd.
Jeg dro til California. Der dro jeg på stranda.
Og på den stranda...
...erobret jeg en mindre pen jente...
...som akkurat da virket som den vakreste jenta i verden.
Hvordan erobret du henne? Vær så snill, fortell.
-Takk. -Ingen årsak, hellige far.
Sånn.
Vi var sammen i en uke, og så begynte jeg på seminaret.
Det er første gang jeg forteller det til noen.
Deres Eminense. Hva gjør du på rommet mitt?
Min kjære Gutierrez. Har du noen gang spurt deg selv-
-hvordan jeg har klart å drive Vatikanstaten i alle disse årene?
-Mange ganger. -Hva er svaret ditt?
Jeg ser for meg at det kreves en stor, overgripende visjon.
Det er stikk motsatt. Ingen visjon i det hele tatt,-
-unntatt å legge vekt på det irrelevante.
Og vet du hvordan jeg får vite om det irrelevante som ingen vil fortelle?
-Nei. Hvordan da? -Ved å finne folks hemmeligheter.
Og true med å avsløre de hemmelighetene for paven.
En flaske gin gjør meg ikke til alkoholiker.
Sant. Én flaske gjør ikke det.
Men en hel spritbutikk gjør det.
-Hvem har fortalt om det? -Jeg glemte den andre strategien.
Avslør aldri kildene dine.
Hvis du av en eller annen grunn er nødt, så dikt dem opp.
Nå, min inderlig kjære Bernardo, la oss ikke kaste bort mer tid.
Fortell meg om det irrelevante du og paven snakker om,-
-så skal jeg aldri fortelle at jeg har fått vite det av deg.
Hvis du på den andre siden nekter å fortelle det,-
-skal jeg avsløre det alvorlige problem et ditt for paven-
-og sørge for at du blir forvist fra Vatikanet for godt.
Og utenfor disse murene kommer du til å være en fortapt mann.
For du er en fryktsommelig mann.
Hva vil du at jeg skal si?
Vi snakker ikke om betydningsfullt.
I dag fortalte han for eksempel med en viss nostalgi...
...om en kjæreste han hadde da han var ung.
Det er bare sånne ting han betror meg.
Dumme, tåpelige ting.
Jeg visste det.
Hva visste du, Deres Eminense?
At kirken er en kvinne.
Hellige far. Jeg må spørre deg-
-om noe som er en tanke upassende.
Det fins ingen upassende spørsmål mellom deg og meg, monsignore.
For...vi respekterer hverandre.
Hva har du igjen av opplevelsen din-
-med jenta...i California?
Minnet om øynene hennes.
Først øyne fylt av kjærlighet.
Og senere øyne fylt av skuffelse.
Det var en viktig lærdom.
Jeg forsto at jeg vil at katolikkene skal være forelsket,-
-og ikke lenger se skuffelse i øynene deres.
Aldri mer.
Men samtidig...
...klarer jeg iblant ikke å tro mine egne ord.
Jeg tror ikke på tankene mine. Jeg tror ikke på viljen min.
Jeg tror ikke på evnene mine.
Jeg taler fra hjertet, monsignore.
Iblant...ved visse anledninger...
...eller kanskje alltid...
Kort og godt: Iblant tror jeg ikke.
Iblant tror jeg at det ville vært bedre å la Voiello gjøre alt.
Han tror på det han sier.
-Og han tror fremdeles på Gud. -Nei, hellige far. Nei.
Voiello er en politiker. Det er du som er paven.
Tekst: Tor Hundstad www.sdimedia.com